ВЕРБАЛІЗАЦІЯ КОНЦЕПТІВ СФЕРИ ПРАВА В ТЕКСТАХ УКРАЇНСЬКИХ КОНСТИТУЦІЙНИХ ДОКУМЕНТІВ 1917–1918 РОКІВ В ІСТОРІЇ ДЕРЖАВОТВОРЕННЯ - ТЕРТИЧНИЙ, Олексій (Folia Philologica, 2025)
У статті розглядається вербалізація концептів правового сегмента картини світу в текстах Конституцій Української Народної Республіки та Української Держави гетьмана П. Скоропадського, що дає цінну інформацію з історії формування ідеології українського державотворення в епоху Визвольних змагань українського народу початку ХХ століття. Теоретико-методологічною основою дослідження виступає ідея вербалізації на різних мовних рівнях (словом, словосполученням, реченням, текстом, системою текстів) певного кола важливих для свідомості (картини світу) і пов’язаних між собою понять – системи концептів, або концептосистеми. При цьому концепти, які позначені більшою частотою вживання та є узагальнювальними (родовими) щодо інших (видових), можуть виступати в ролі макроконцептів. Автором уперше здійснено спробу лінгвоконцептологічного моделювання системи правових концептів таких винятково важливих документів епохи Визвольних змагань початку ХХ століття, як Універсали Української Центральної Ради, Конституція Української Народної Республіки та Конституція Української Держави (Гетьманату). Відзначено спадковість концептуалізації та вербалізації права з основними законодавчими документами попередніх періодів – Київської Русі та Великого князівства Литовського і Руського. Метою дослідження є моделювання концептосистем конституційного права, вербалізованих текстами Універсалів Української Центральної Ради та Конституцією Української Народної Республіки, з одного боку, і Конституцією Української Держави (Гетьманату), з іншого боку. Як основні методи дослідження використано описовий (класифікація юридичної лексики за різними основами), лінгвоконцептологічний (інтерпретація характеристик лексики як вербалізації правової лінгвоментальності), моделювання (реконструкція системи вербалізаторів концептів правової культури). Лінгвоконцептуальний аналіз українських конституційних документів 1917–1918 років – Універсалів Української Центральної Ради, Конституції Української Народної Республіки та Конституції Української Держави – дав можливість виявити низку закономірностей тогочасного функціонування правового сегмента концептуальної та мовної картин світу, а саме: (1) документи як демократичної Центральної Ради, так і монархічного Гетьманату вербалізують винятково важливі для тогочасної української картини світу (макро)концепти НЕЗАЛЕЖНІСТЬ і ДЕРЖАВНІСТЬ; (2) конституційні акти обох досліджуваних державно-правових систем орієнтуються на концептуалізацію юридичного досвіду українського минулого; (3) ключовим (макро)концептом правової картини світу Української Народної Республіки виступає ДЕМОКРАТІЯ = ВОЛЬНОСТІ, тоді як ключовим (макро) концептом юридичного світобачення Української Держави гетьмана Павла Скоропадського – ЦЕНТРАЛІЗАЦІЯ = МОНАРХІЯ; (4) спадкоємність концептуалізації права щодо попередніх правових систем України зумовлює і відповідності вербалізаторів концептів. Здійснене лінгвоконцептологічне дослідження дає можливість порівняти дві державно-правові моделі періоду Визвольних змагань України початку ХХ століття. Хоч обидві моделі виникли на руїнах Російської імперії майже одночасно, однак віддзеркалювали різні тенденції державо- та правотворення. Демократична модель без чітко концептуалізованого лідера держави виявилася значно менш стійкою перед екстремістською зовнішньою загрозою, однак і друга, потенційно стійкіша, трималася на підтримці Германської імперії, також виявившись нежиттєздатною. Це означає, що лінгвоконцептологічне дослідження конституційних документів, які вербалізують систему основних концептів державно-правової сфери, може потенційно мати прогностичну силу.