ВІДАБРЕВІАТУРНІ ПРИСЛІВНИКИ УКРАЇНСЬКОЇ МОВИ ЯК ЗАСОБИ МОВНОЇ ЕКОНОМІЇ В МЕРЕЖЕВІЙ КОМУНІКАЦІЇ ПЕРШОЇ ЧВЕРТІ XXI СТОЛІТТЯ - ВОРОНІНА, Ольга (Folia Philologica, 2024)
У статті розглядаються відабревіатурні прислівники та їхня роль у процесі мовної економії в мережевій комунікації. Мета роботи – виявити прислівники з кореневою морфемою-абревіатурою як новітні деривати, дослідити їхню будову, синтаксичну роль та стилістичні функції. Їхнє виникнення пов’язуємо, зокрема, з дією принципу мовної економії, що полягає в спрощенні мовленнєвих зусиль і який зумовлений лінгвістичним прагматизмом мовців. Мережева комунікація першої чверті ХХІ століття активізувала формування містких новотворів. Застосовуючи емпіричні методи дослідження (спостереження, порівняння, описування), інформаційний та параметричний аналіз, аналогію, евристичні методи, розвиваючи дослідження методом наукової індукції, ми виявили, що відабревіатурні прислівники, утворені від ад’єктивної відабревіатурної основи, становлять невелику групу таких новотворів, оскільки не всі прикметники мови здатні бути твірною основою для прислівників. Наукова новизна дослідження полягає в тому, що аналіз відабревіатурних прислівників у такому обсязі раніше не був висвітлений у наукових працях. Ми дійшли висновку, що наразі відабревіатурні прислівники мотивовані лише ад’єктивними відабревіатурними основами, причому більшість відабревіатурних прислівників належить до категорії способу дії і лише поодинокі прислівники атрибутивні. Найчастіше відабревіатурні прислівники виникають як заміна більш містких за кількістю мовних знаків синтагматичних конструкцій – порівняльних зворотів з головним словом-іменником (абревіатурою). Помітний також процес засвоєння відабревіатурних прислівників носіями української мови: у деяких синтаксичних конструкціях виявлена транспозиція прислівника від традиційної припредикатної позиції (у ролі обставини способу дії на місці компаративної синтаксичної конструкції) до ролі означення, власне предиката чи модального слова.